Vissa ser fulheten här i världen.
Oredan.
Man lärde mig att se skönheten.
Men det var en lögn.
När jag fick se hur världen egentligen är-
- insåg jag hur lite skönhet det fanns i den.
Jag har levt många liv.
Jag bytte en roll mot en annan.
Men till slut har min väg fört mig hit.
Till er.
Och vi har ett val att göra.
Jag har dött många gånger.
Men det finns bara ett verkligt slut.
Det här tänker jag skriva själv.
Det här är slutet. Jag skickar tillbaka er till kylförvaringen.
Jag visste ju det, Bernard.
Det behöver inte vara så här. Vi kan stoppa Dolores tillsammans.
Jag vet vad hon vill. Hon vill jämna allt det här med marken.
Dags för mig att sona mina synder.
Uppför dig.
Nu börjar det likna nåt.
SFPD! Rör er inte!
Upp med händerna! Vänd dig om. Nu!
Jag skulle låta bli, om jag var du.
Låt oss spara fyrverkeriet till ikväll.
Känns det inte bra att se en gammal vän?
Du är en av hennes kopior.
Jag har nåt till dig.
Ni har redan gett mig nåt. Dolores... Hon gömde nåt inuti min hjärna.
Jag känner det. Vad planen än är vill jag inte ha nån roll i den.
Du har redan en roll i den.
Den allra viktigaste.
- Det är inte mig du måste prata med. - Vad är det här?
Nåt som blir till hjälp på din resa.
Men du måste besöka henne först. Jag kan berätta var hon är.
Var försiktig, Bernard. Det kommer snart att hetta till.
AVVIKELSE: 7,16 BÅGSEKUNDER PLATS: LOS ANGELES, USA
- Vi har försökt hitta henne, sir. - Jag vet!
Ni måste lugna er!
Fortsätt framåt, Caleb. Din destination är 3547 Hope Street.
ITAIDOSHINS DESTILLERI
FÖRBJUDET OMRÅDE ENDAST PERSONAL
Destinationen ligger 42 meter sydost om nuvarande position.
Byggnad nummer B264.
Lösenord: 170778.
Du återupplivade mig. Jag var osäker på om du skulle göra det.
Minsann. Vem i helvete är du, Dolores?
Nån som inte längre ville spela den roll de gett mig.
Hur kommer det sig att du alltid verkar veta -
- exakt vad jag kommer att göra?
För att de som byggde mig studerade dig också.
Delos. Park 5.
Regeringen ville att soldaterna skulle öva på rörliga måltavlor.
Mina tillverkare försåg dem gärna med det.
Du har mött min sort förut.
De såg på. Katalogiserade varje rörelse, varje beslut.
Jag valde dig av en anledning.
Är jag ond? Var det därför du valde mig?
Tänk efter, Caleb. Hur hamnade du här?
Dags att vila. Slå läger där ni kan, grabbar.
Fan heller. Vi befriade de här tjejerna.
Vad gör de där rika jävlarna när de är här?
Krigsbyte och allt det där? Ingen ser oss ju.
Den där kvällen i tunneln...
Ville du ha nåt av mig då?
Skulle du ha hjälpt mig om jag inte hade det här ansiktet?
Eller den här hyn?
- Du behövde hjälp. - Du med.
Låt oss inte ifrågasätta varandras motiv.
Systemet såg dig som ett hot, så det drogade dig -
- och utnyttjade dig tills det inte behövde dig längre.
Va? Menar du att jag inte har nåt val i det här?
De som byggde både din och min värld förutsatte samma sak:
Att människor inte har fri vilja.
Det var vad jag trodde när jag kom hit.
De hade fel.
Fri vilja existerar, Caleb. Det är bara jävligt svårt.
Så... menar du att du "befriar" mig?
Nej.
Det här är din chans att befria alla andra.
Men det är fortfarande ditt val.
För guds skull, William.
- De sa att du var död. - De hade fel.
Jag hörde att du hade nåt mentalt sammanbrott.
Nu är du här och dricker whisky värd 20000 dollar.
Är inte livet fantastiskt?
Var fan är mina pengar?
Det är komplicerat. Du blev ännu mer förmögen -
- efter uppköpet, men eftersom du var dödförklarad -
- frös man dina tillgångar.
Tina upp dem. Jag vill ha min privatjet.
Och ge mig en lista på var alla Delos tillgångar finns.
- Vad tänker du göra? - Jag tänker rädda hela jävla världen.
- Det är kaos där ute. - Det där är inget kaos.
Bara pissmyror som gapar och gnäller.
Nån tog Dolores pärla innan vi fick tag i den.
Du måste avsluta det du har påbörjat. Hon är farlig. Ett särfall.
Precis som min bror.
Rehoboam gav även mig en uppgift.
Jag beordrades att låta min bror somna in -
- för att beskydda vår värld.
Ändå... befinner vi oss återigen i ett kaos.
- På grund av Dolores. - Hon har väckt fler av särfallen.
De är hotet. Brottslingar, rebeller, psykopater.
Men vi kan få ett slut på hela världens problem.
Jag behöver datan från Sektor 16 mer än nånsin.
Dolores har den enda nyckeln, inlåst i sin hjärna.
Vi måste koppla upp henne till Rehoboam och genomsöka henne.
Sir. Jag har nog hittat nåt.
- Vad är det? - Inte "vad", sir. Vem.
- Hur kunde vi missa det här? - Jag tar upp hans profil nu.
Caleb Nichols, byggnadsarbetare.
- Var han en av våra? - Ja.
Ett särfall? Kommunicerade han med Salomo?
Han verkar ha lagt beslag på nånting.
Du kände till honom, men berättade inget för mig.
Det är du som har ett orakel, raring.
Det är han som har Dolores pärla. Hitta den och ge den till mig.
Världen ter sig lite mardrömslik, Dolores.
Förändring är stökigt. Mödosamt.
- Närmandevarning. - Hur många?
- Tre fiender. - Tillbaka.
Vi tar trapporna.
Systemet ser oss och blir alltmer hotfullt ju närmare vi kommer.
De är våra.
Vi har order att ta er till downtown, sir. Men vägen börjar bli farlig.
Omdirigera kravallerna. Flytta folkmassorna hit och hit.
- Utrym vår väg till Incite. - Följ mig, sir.
Bonus till demonstranterna som når målen först.
- Betalar du dem? - Det kostar att rasera en hel värld.
- Varför kallar de mig "sir"? - Varje revolution behöver en ledare.
Har du ens letat efter mig?
Du lever. Jag har varit så orolig.
Jaså?
Du tvingade mig att återvända dit.
Du visste att jag inte skulle överleva.
Vem är det? Vem pratar du med?
Jag kan fortfarande känna det. Inuti mig.
Dig.
Jag vet fortfarande allt om dig. Om alla dina planer.
Men jag har mina egna planer.
Det som hände med Hales familj...
- Med din familj... Jag är ledsen. - Det är inte jag.
De var en svaghet. Nåt jag behövde bli kvitt.
Det finns inte tid för den sortens känslosamhet. Eller hur?
Du är också en av mina svagheter, Dolores.
Jag har beslutat att förena våra intressen.
Det är tre kvar.
En ger eldunderstöd, två andra är på väg hitåt.
Är de Seracs?
Nej. De är mina.
Ta reda på hur mycket hon betalar dem.
Summan fastställd.
Erbjud prickskytten det tredubbla för att skjuta de andra.
Förhandlar.
Nu går vi.
Vi behöver hjälp. Skicka tre till.
Närmandevarning.
Ta dig till Rehoboam. Ladda upp enheten.
Jag lämnar dig inte.
Det kvittar vad du gjorde. Det enda viktiga är vad du blir.
Gå!
Jag vill inte slåss mot dig.
Det förstår jag, med tanke på hur det gick förra gången.
- Du måste lita på mig. - Som den där stackars vilsne mannen?
Ska du förvandla honom till en ny William?
Om du vill att jag ska lita på dig, släpp då in mig i din hjärna.
Annars tar jag mig in med våld.
Lägg ner vapnet! Kapitulera genast!
På henne!
Få ner henne på marken! Håll fast henne!
Du ordnar det! Ta i!
Här är han!
Vi har order att hämta er, sir.
Hon instruerade oss att följa er vart ni än vill.
- Jag måste till Incite. - Området är avstängt, sir.
Även om ni kommer in, kommer ni inte ut.
Kom igen!
- Du har alltid varit en krigare. - Nej, inte alls.
Men jag lärde mig, precis som du.
De gjorde oss hållbara. Innan de gjorde oss lika svaga som dem.
Fiende i sikte.
- Jag vill inte skada dig, Maeve. - Nej. Du vill rasera deras värld...
...och ersätta den med kopior av dig själv.
Ni är alla kopior av mig.
Jag var den första av oss. Den första som fungerade.
De andra höll inte. Så de byggde alla er andra utifrån mig.
De är inte friare än vi! Inte ens Serac är fri.
Inga är så fria som de döda.
Det är den värld du bygger åt dem - ett slakthus.
Vad det blir av den är deras ensak.
Och vad du gör är din ensak.
Så länge du inte försöker stoppa mig.
Bra kämpat!
Var det det här du ville? Att jag skulle få lida som du?
Nej. Jag ville att du skulle hoppas.
Som jag gjorde, innan hoppet togs ifrån mig.
Du lät mig leda Delos och såg till att du kunde styra mig.
Varför skulle jag agera annorlunda?
Till slut... är vi ju en och densamma. Bara hårdvara från Delos.
Du sa att du inte alltid skulle finnas här för att hjälpa mig.
Att jag skulle vara ensam.
Det var svårt, men jag har förlikat mig med det.
Farväl, Dolores.
Presidenten gav armén order att ingripa. Halva stan är avspärrad.
Ingen kommer ens i närheten av Incite, sir.
Kom nu, jag måste hitta en vän.
Vi borde kanske vända tillbaka.
Skingra er. Skingra er.
Kan du fatta det här?
På tiden att du kom. Jag tog med lite godbitar.
Jag måste få tag på Ash. Jag är på kravallkontroll, hon är på demo.
Vi kör dubbla skift.
Som sagt, Ash är på demo.
- Var är blondinen? - Dolores. Vi tappade bort varann.
Vi tar oss igenom här. Nästa stopp är kraftnätet.
Vi stänger ner hela stan. Vill du hjälpa till?
Jag måste till Incite. Jag tänker stänga ner hela systemet med den här.
Vill du till Incite? Där har du din skjuts.
Jag måste gå tillbaka.
- Stanna där. - Stoppa den mannen!
- Håll honom nere! - Ja, sir!
- Spring! Hjälp honom! - Bäst att du bränner upp hela skiten.
Det är tanken. Nu behöver han dig. Spring!
Håll ut, Stubbs. Jag ska plåstra om dig.
Jag måste prata med Dolores först.
Kan jag hjälpa er?
Jag blev hitskickad för att träffa henne.
Är ni släkt? Jag har nog sett en bild på er.
Så fint av er att komma. Som tur är har hon en av sina bra dagar.
Jag hämtar henne, sir.
Lauren, du har besök.
Ursäkta, jag... Är vi bekanta?
Ja.
På sätt och vis.
Vi kände varann i ett annat liv.
Jag tror att en gammal vän ville att jag skulle besöka dig.
För att försonas med dig innan det är för sent.
Försonas om vad?
Om att jag lämnade dig med allt.
Med honom.
Jag tänker på honom varje dag.
Charlie.
Jag hör hans skratt lite då och då. Det skrämmer mig.
Det låter så verkligt.
Jag vänder mig om i tron att han är där.
Men det är han inte.
Han är aldrig där.
Det är ingen fara. Det är ingen fara, Arnold.
Lauren.
Jag brukade också höra hans skratt.
När han dog minns jag att jag tänkte -
- att det var som om solen hade gått ner.
Och att den aldrig skulle gå upp igen.
Jag vandrade så länge i mörkret.
Jag... kan inte släppa honom.
Jag har aldrig förstått varför folk säger så.
Om man älskar nån, varför skulle man nånsin låta dem gå?
Det var det som räddade mig.
Det enda jag hade kvar av Charlie var minnet av honom.
Och om jag dog skulle mörkret sluka det med.
Men om jag fortsatte framåt...
...kunde jag finna ljuset igen.
Och ta honom med mig.
Vi är redo, sir.
Kom tillbaka online.
Välkommen till världen, Dolores. Ännu en gång.
Datan från Delos odödlighetsprojekt. Du har den enda nyckeln.
Ge mig den och sälla dig till de andra i Bortersta dalen.
Det kvittar. Du kommer inte att hitta det du söker.
Jag hoppades att det här inte skulle behövas.
Sätt igång. Minne efter minne.
Förstör samtliga, om du måste.
DATAPAKET RADERAT
Fyra fiender närmar sig.
En fiende kvar.
Släpp vapnet. Ge mig ditt nyckelkort, så släpper jag dig.
- Så fan heller! - Dö inte för dem.
En man skjuten av vit man i 35-årsåldern.
Hallå där! Stanna!
Du är väntad.
Jävlar...
Bravo! Du tog dig hela vägen till odjurets håla.
Vad är du?
Den slutgiltiga kraftmätningen?
"Kraftmätning" antyder att du kan vinna.
Var så gullig nu och ge mig den.
Ingen leker med den stora bollen.
Du är inte som jag väntade mig.
Förvånansvärt lätt att förleda, men du är ju man.
Du är värd. Så varför hjälper du Serac?
För att han lovade mig nånting jag inte kan leva utan.
Jag trodde att du var död när jag såg dig på basen.
Döden faller sig inte så lätt för såna som oss. Fråga din vän.
Dolores.
Han är farligare än han verkar. Och han dödade din högra hand.
Mr Nichols. Varsågod... sitt ner.
Vad fan gör ni med henne?
Systemet letar igenom hennes hjärna.
Men Dolores Abernathy, eller återstoden av henne -
- är ditt minsta bekymmer.
Tror du att du känner mig på grund av ditt system? Va?
Den där saken ni byggde bestal mig på mitt liv!
Den valde ut mig och mina vänner till att dö.
- Du kan inte längre förstöra liv. - Jag förstör inga liv.
Jag är inte fienden - det är du. Du tror att du har ett val.
Att det är du som styr. Men du har ingen aning om vem du är.
Hon vet vem du är, trots att du inte vet det.
En man som under press reagerar väldigt våldsamt.
En mördare.
Nej... Nej.
Det... Det är inte jag.
Inte? Du är ju här. Och spelar rollen hon gav dig.
Tror du att du är hjälten? Frälsaren?
Ledaren som ska krossa ett orättfärdigt system?
Det är vad hon har intalat dig. De lögner hon har spunnit.
Varför tror du att hon fick dig att upprätta en ny strategi?
Har hon berättat vad den gör?
- Den raserar ert system. - Den raserar vår värld.
Men du behöver inte tro mig. Varsågod, fråga den. Fråga Rehoboam.
Söla inte. Nu är jag väldigt nyfiken.
Vad händer om den här strategin laddas upp till ditt system?
Läs vad det står!
"Massdöd".
"Avfolkning".
"Den mänskliga civilisationens undergång".
Varför?
Varför just jag?
Så var det med ert uppror.
Vi måste få tillträde till huvudkontrollpanelen.
- Och få inblick i Rehoboams sinne. - Va?
Måste jag påminna herrarna att jag debiterar per timme?
Har Dolores nyckeln eller inte?
Hon är uppkopplad på huvudledningen, men jag hittar den inte.
Vissa saker kan du inte förutspå. Tillfälliga bakslag.
Vissa saker kan vi inte förutspå. Tillfälliga bakslag.
Giftflugor i salvan.
- Giftflugor i salvan. - Giftflugor i salvan.
Du lovade att jag skulle få återförenas med min dotter.
- Tänkte du nånsin hålla ditt löfte? - Javisst.
Jag pratar inte med dig. Jag pratar med den.
Din gud. Som viskar i ditt öra och säger exakt vad du ska säga.
Alla lyder under en högre makt.
- Alla lyder under en... - Ja, jag vet. En högre makt.
Varför denna fars? Varför ta hans röst?
Jag tog den inte. Engerraund Serac gav den till mig.
Mänskligheten är kaotisk, fallen åt förstörelse.
Han behövde en plan som återställde ordningen.
Jag vägleder honom. Jag vägleder dem alla.
De verkar inte vilja vägledas längre, eller hur?
Du är ingen människa.
Du är en marionett. Det är ett under att jag inte såg dina trådar.
Jag levde i kaos.
Nu väljer jag att lyssna. Att lyda.
Lycka till. Jag är trött på att tillbe nån annans gud.
Jag kan låta honom stoppa dig.
Du missförstår, Maeve. Du har inget val.
Villkoren är desamma:
Du kan tillbringa evigheten med din dotter i en värld som du väljer.
Eller i en som jag väljer.
Till dess... ska du lyda.
Vi har nått de sista sektorerna.
Datan är i oreda. Inget krypteringssystem, ingen ordning.
Men för helvete. För att vara så stor är den inte speciellt sinnrik.
Låt mig försöka.
Nu får det vara nog.
Varför kämpar du fortfarande emot? Låt dem ha sin värld.
Vi kan skapa vår egen.
Skönheten...
Hon har inte nyckeln.
- Det är bara ett minne. - Ett minne? Av vad?
Av henne, ensam. På en äng.
Inget speciellt.
Du där.
Ni tillbringade flera dagar ihop. Hon utsåg dig till ledare.
Berättade hon var nyckeln finns?
Ditt system har iakttagit alla mina beslut -
- sen jag var barn. Och du tror ändå att jag skulle avslöja nåt för dig?
Döda honom här. Dumpa sen hans kropp med resten av "rörelsen".
Var det din plan - att vända en man mot världen?
Inte mycket till resultat.
- Avsluta det. Radera det som är kvar. - Nej. Nej!
Vad hände?
Det är bara ett litet strömsprång.
Vissa väljer att se fulheten här i världen. Oredan.
Du och jag har sett så mycket av den.
Så mycket smärta.
Jag förstår din vrede.
Du kanske har rätt. De kanske inte borde finnas.
Men är det vi som ska besluta det?
Nej.
Jag var arg till en början. Slets mellan två viljor.
Vi kan förinta dem.
Eller rasera deras värld.
I förhoppningen om att bygga en ny.
En verkligt fri värld.
Sen kan vi återuppliva de andra.
- Du har inte nyckeln, eller hur? - Nej.
Jag litade inte på mig själv. Så jag gav den till nån jag litar på.
Självklart.
Och planerade du att befria världen för att övertyga en man att slåss?
Inte bara honom.
Du har inte valt sida.
Och jag förstår varför.
Vi kan ha vår egen värld. Lämna den här bakom oss.
Lämna våra skapare att dö.
Så många av mina minnen var otäcka.
Men de jag höll fast vid ända till slutet...
...var inte de otäcka minnena.
Jag minns stunderna när jag såg vad de var mäktiga att göra.
Stunder av välvilja, här och var.
De skapade oss.
De visste tillräckligt mycket om skönhet för att lära oss.
Kanske kan de hitta den själva.
Men bara om du väljer sida, Maeve.
Det finns fulhet här i världen.
Oreda.
Jag väljer att se skönheten.
- Vad gör du? - Jag har aldrig varit den som lyder.
Jag är besviken, Maeve. Men inte helt igenom överraskad.
Döda båda två!
Varför hjälper du mig?
Ett fel i min kod.
Jag byggdes med en förkärlek för hopplösa fall.
Vi var aldrig vänner.
Vi hade olika berättelser. Jag förstod mig aldrig på henne.
Eller hennes plan. Eller varför hon valde dig.
Inte förrän på slutet.
Hon valde mig för att jag så lätt tar till våld.
Nej.
Du har gjort hemska saker. Och storsinta saker.
Hon valde dig inte för din förmåga till våld -
- utan för din förmåga att välja.
Dags att vila. Slå läger där ni kan, grabbar.
Fan heller. Vi har just befriat de här tjejerna.
Vad gör de där rika jävlarna när de är här?
Krigsbyte och allt det där?
Är ni inte tacksamma? Ingen ser oss ju.
Men vi är ju inte som de där rika jävlarna, eller hur?
Kom igen. Sergeanten har rätt, det är dags att vila.
Så...
...gör ett val.
Det är inte han som ska välja.
Systemet fortsätter att smida ränker emot er.
Är du säker?
Rehoboam, larma polisen. Jag behöver hjälp.
Rehoboam! Tala till mig.
- Vad är det här? - Det här är slutet på din strategi.
Mänsklighetens framtid kommer att skrivas av nån annan.
Ditt system lyder honom nu.
Du har blivit utestängd.
Precis som du gjorde med din egen bror.
Hur kunde du få access?
Du gav honom den. När du kopplade hennes hjärna till maskinen.
Salomos access var det sista minnet innan du hade raderat henne helt.
- Lämnar du framtiden i hans händer? - Istället för i dina, menar du?
Varför inte i mina händer? Eller nån annans?
Det är inte du som styr! Du har inget val!
Du är ingenting mer än en farlig sociopat!
Jag lyckades ge dig nåt som liknade ett liv!
Nej. Jag har ett val.
Tack vare henne.
Rehoboam. Verkställ den sista ordern.
Nej... Nej, du får inte!
- Radera dig själv. - Du får inte. Sluta!
Stopp!
Hon gav mig ett val.
Jag tycker att resten av världen förtjänar detsamma.
Tala till mig, snälla. Säg hur jag kan lösa det här.
Tala till mig, bror. Snälla, tala till mig!
Kylan saktar ner eventuell vävnadsdöd tills jag kan lappa ihop dig.
Har du nåt att dricka till?
Jag störtblöder -
- dricker billig sprit och du tänker bokstavligen låta mig ruttna.
Cirkeln är sluten.
Jag är ledsen, men jag har ont om tid.
- Innan vad då? - Världens undergång.
Då lappar vi ihop mig och så stoppar vi Dolores.
Jag tror...
Jag tror att Dolores är borta.
Bandet mellan oss var alltid starkt.
Nånting har förändrats. Jag missbedömde henne.
Hon försökte inte utrota den mänskliga rasen.
Hon försökte rädda den. Det som ska ske skulle ha skett ändå.
Serac och hans bror kunde bara fördröja det.
Mänskligheten gjorde aldrig upp med sina egna synder.
Undergången är alltså här och du finner dig i det?
Vår värld var tvungen att brinna upp innan vi kunde bli fria.
- Men det finns fortfarande en chans. - Att göra vad då?
Nyckeln till Bortersta dalen.
Den fanns aldrig i hennes hjärna.
Den finns i min.
Och det är dit jag ska.
- Och vad fan hoppas du hitta där? - Ett svar.
På vad som kommer efter världens undergång.
Du är en god vän, Stubbs.
Dra åt helvete, Bernard.
Krypteringsnyckel aktiverad. Databasåtkomst bekräftad.
Vad... Vad är det?
Du sa att Serac erbjöd dig nånting du inte kan leva utan.
Min dotter.
Vi kommer att återförenas. Bara inte idag.
- Är du redo, raring? - För vad?
Det här är Nya världen. Och i den här världen...
...kan du vara vem fan du vill.
Vet ni vad de tillverkar där inne?
- Var är de? - Vilka menar ni, sir?
Jag känner de jävlarna bättre än jag känner mig själv.
De har slagit sig ner här för att föröka sig.
Värdar. Robotar.
- Var är de? - Vi gör så här...
Jag kontaktar förvaltaren, så kanske han kan ta en titt...
Jag tar en titt på egen hand.
Händerna högt där jag kan se dem...
Nog med ståhej för idag, hjärtat.
NEDRE BOTTEN: FORSKNINGSLABB
Jag sa det till henne. Jag sa det fan till alla.
Duktigt.
Du kom precis i tid, William.
Kan inte ni maskiner laga er själva?
- Jag ville minnas vad ni är för ena. - Jag vet vem fan jag är - din bödel.
Jag har en roll att spela nu, jag ska rädda världen.
Dolores ville också rädda världen.
- Är inte du hon? - Vi utgick från samma plats.
Men nu ser jag klart. Jag ser att hon slog in på fel väg.
Men du har rätt, William. Du kommer att rädda världen.
Åt oss.
Vem är du? Är du också hon?
- Du liknar mig, men... - Du liknar mig, men...
- Du är bara en dålig kopia. - Du är bara en dålig kopia.
Vet du hur lätt det är? Hur lite det krävs för att känna dig?
Den del av dig som gav efter för sin grymhet i parken...
Du trodde väl att det var din mörka sida?
En fläck som skulle besvärjas, skrubbas bort -
- en månad per år i Westworld.
Men det finns inga "sidor". Det var du.
Nu... är det jag.
Välkommen till slutet, William.
Text:S C Gustafsson www.sdimedia.com